Мерил Стрийп
Кевин Клайн
Питър МакНикъл
В един филм на Алън Пакула
Изборът на Софи
По едноименния роман на Уилям Стайрън.
Беше 1947, две години след войната,
тогава започнах своето пътешествие до, както казваше баща ми,
"гадното" място на Севера - Ню Йорк.
Наричайте ме Стинго, така ме знаеха тогава.
Ако въобще ме наричаха по някакъв начин.
Едва бях събрал достатъчно пари, за да напиша книгата си,
тъй като исках да стана, надявах се и си мечтаех да стана писател.
Но душата ми остана заключена,
не познала нито любовта, нито смъртта.
Дори тогава беше трудно да си намериш евтин апартамент в Манхатън.
И така, започнах пътешествието си
на странно място - Бруклин.
Разбирам...
Мислите си за розовото. Всички така правят.
Вижте, последният ми съпруг Сол направи сделка.
Стотици, стотици галони от тази боя, останала излишна във флотата.
Явно не им е трябвала розова боя за лодките.
Добре, ще я взема.
Уолт Уитман.
"Йета съобщи за пристигането
на млад писател от Юга.
Съседите ви ви канят на вечеря горе, в стаята на Софи,
която е точно над вашата. Довечера в 8.
Книгата е поздрав за добре дошъл
от един от най-старите бруклински поети за най-новия.
Софи и Нейтън."
- Курва! - Не си тръгвай! Не си тръгвай!
Нейтън, чакай!
Чакай! Повярвай ми, Нейтън!
Казах ти да се махаш!
Стой далеч от работата ми!
Нейтън, не!
- Знаеш, че не те лъжа! - Лъжеш ме!
- Не е вярно! - Лъжеш ме!
Моля те, не си тръгвай! Не ме напускай!
Знаеш, че имаме нужда един от друг. Нуждаем се един от друг!
Аз? Да имам нужда от теб? Слушай какво ще ти кажа!
Имам нужда от теб колкото от шибана болест, която не мога да произнеса!
Имам нужда от теб колкото от куфарче Антаркс, разбра ли?
Колкото трихиноза!
Имам нужда от теб колкото камък в жлъчката, палегра, енцефалит,
По дяволите, Болестта на Брайт!
Мозъчен карцином!
Имам нужда от теб колкото от смъртта.
- Чуваш ли? Колкото от смъртта! - Не, Нейтън!
Върни се в Краков, скъпа!
Обратно в Краков!
О, добър вечер!
Добре ли прекара?
Хареса ли ти малкото ни шоу?
Отиваш на малка вечерна почерпка, а?
Вратата ми беше отворена. Чудех се какво става.
Вратата ти е била отворена? Чудел си се какво става?
Е, на бас, че това е новата литературна личност от Юга.
Жалко, че няма да съм тук, за да разговаряме.
Можехме да си прекарваме чудесно като си говорим глупости.
Можехме да си говорим за спорт...
Южни спортове като...
линчуване на негри, както ги наричате там.
Чао, бедняче. Ще се видим в някой друг живот!
Добре ли сте?
Да.
Много съжалявам.
Той не е...
такъв по принцип, нали разбирате?
Няма нужда да се извинявате.
Живея тук долу. Ако имате нужда от нещо...
Благодаря.
Много сте мил.
- Елате при мен. - Не, добре съм.
Аз съм Стинго.
Моля ви, простете ни.
Да?
Бяхме ви поканили на вечеря.
Колко сте внимателна.
Вижте, много често работя и пиша нощем.
Но, ако това ще ви пречи, не искам да...
О, Не! Когато бях малка, баща ми
пишеше и не можех да заспя без този звук.
Ще ме кара да се чувствам...
Как казвате вие? Сигурен. Сигурна.
- Баща ви е бил писател? - Знаете ли, баща ми беше...
Баща ми беше професор по право. Пишеше статии,
предупреждаваше колежаните за Нацистите
и се опитваше да помогне на евреите, които бяха преследвани. Така че...
Да, звукът от пишещата машина ще ме кара да си мисля за баща ми
и това колко беше добър.
Искате ли да влезете?
Може някой друг път.
И така, ако ме извините...
Лека нощ.
"Стинко", така ли?
- "Стинго". - "Стинго", да.
Никога не съм го чувала това име.
Няма "к".
- Разбрах. - С "г" е.
Да, хубаво е.
Звучи... дружелюбно, весело.
Харесва ми.
Нейтън!
О, Нейтън!
О, Боже!
Софи, не разбираш ли? Ние умираме.
Ставай, детенце.
Всички са на крак.
Побързай.
Ще ходим на пикник на брега.
- Добро утро, Стинго. - Добро утро.
Искаме да станем приятели
и да те изведем в този хубав летен ден!
Искаме да станеш и да закусим заедно.
- И после... - Да!
- Кони Айлънд! - Кони Айлънд! Леле!
Извинявай за снощи.
Знам, че си мислиш: "Тези хора са странни".
В неделя обичаме да се обличаме различно и да излизаме.
- Добре. - Добре?
Знаех си, че ще разбереш!
Виж, всички навън се обличат еднакво.
Виж бедните хора! Виж ги само!
Всички ходят по улицата, изглеждат еднакво, носят
същите скучни униформи.
Вие сте скучни! Добро утро!
Погледни този дар от Бога!
Дай целувка!
Една целувка! - Добре. Една целувка.
Само това си си заслужил. - Още една.
- Искам още една. - Не.
- Трябва ми още една. - Нейтън!
Виж какво трябва да правят ръцете ми.
Това е... Не, Нейтън Лондоу.
Ти какво мислиш, Стинго?
Ето ме и мен, симпатично еврейско момче,
гонещо трийсетте,
влюбих се в полско момиче - "шикса".
Какво е това? Какво е "шикса"?
"Шикса"? Това е момиче с еврейски произход, но с не еврейско вероизповедание..
Тя е...
Ясно. Помислих си, че тя не е била...
- Еврейка? - Да.
Еврейка?
Не, не, не. Софи е католичка.
Добре, но вече не съм католичка, така че...
Католическа рожба!
Когато за първи път срещнах тази тук,
тя беше кожа и кости.
Беше година и половина след като
руснаците бяха освободили лагера, където е била.
Да, приличаше на онова, което
плаши птиците. Сещаш ли се, как се казва?
Плаш... Плашило.
- Имах "скорбяла". - Не, не, не.
Има предвид скорбут. И коремен тиф, анемия, треска...
Беше цяло чудо, че е излязла от лагера жива.
Да. Имам предвид...
Той смяташе, че съм болна от левкемия
Мислех, че умирам.
Но Нейтън разбра, че е само анемия.
- Лекар ли си? - Не, не.
Това е територията на брат ми.
- Но аз съм биолог. - Да.
Завърших Харвард...
И взе магистърска степен
по ембриология и клетъчна биология.
- Сега правя изследвания. - Работи във Пфайзер.
Голяма фармацевтична компания в Бруклин.
Както и да е. Заведох я при един приятел на брат ми,
лекар, който преподава в Колумбийския презвитериански университет.
- Да. - Той потвърди моята диагноза.
И подложихме това сладурче
на лечение с големи дози железен сулфат
и тя разцъфна като роза.
Роза.
Роза...
Красива роза.
В теб има нещо!
Благодаря ти, че ме накара разцъфна като роза.
Не "разцъфна", има "да". "Да разцъфна".
Много е добра. Въпрос на време е да стане перфектна.
И какво? Това е абсурден език!
Има толкова много думи!
Думи за "бързина": Добре, има "бърз", "пъргав",
"незабавен" и всички означават едно и също.
- "Забързан", "Скоростен"... - "Мигновен".
- "Хвърковат". - "Светкавичен".
- "Експедитивен". - "Ускорен".
"Крилат".
Не, не. Стига толкова.
Абсурдно е.
На френски е лесно. Казваш "vit".
Или на полски - "szybko", на руски - "быстрой"
Само на английски е толкова сложно.
Колко езика знаеш?
Баща ми беше полиглот, така че...
Научи ме на немски, френски, руски, унгарски,
славянските езици...
И сега кой език осакатявам?
Английски!
Сигурно баща ти е бил много интересен човек.
Да, баща ми беше
цивилизован човек.
- Това е думата, нали? "Учен"? - Много добра дума.
Баща ми беше цивилизован човек, живеещ във нецивилизовано време.
Цивилизованите хора умираха първи.
Свириш ли на пианото?
Не, преди свирех, но...
Вече не свиря.
Вече не.
Майка ми беше чудесна пианистка.
Нейтън ме изненада с пианото за рождения ми ден.
Обичам тази част.
Когато бях малка,
спомням си, лежах в леглото
и чувах как долу майка ми свири на пианото
спомням си и звука от пишещата машина на баща ми.
Мисля, че нито едно дете не е имало по-добри родители.
И по-хубав живот.
Знаеш ли тази песен?
Стинго, давай!
Изведнъж потреперих.
Спомних си гласът на Нейтън онази нощ.
"Софи, не разбираш ли? Ние умираме."
Исках да избягам,
да опаковам багажа си и да избягам!
Но не го направих.
Останах у Йета Зимърмен
и изпълнявах предсказанието на Софи за нас тримата.
Станахме най-добри приятели.
Това е пример - колко емоционално наситени могат да бъдат англичаните.
Софи обичаше да разказва как Нейтън е спасил живота й.
За нея тяхната среща е била...
чудо!
Понеже няма как да спра Смъртта, тя спря пред мен с внимателно усърдие.
В каляската ни бяхме само двамата... и нашето безсмъртие.
Рими, рими... Не е толкова трудно да разбереш езика.
Просто ежедневни разговори. А той трябва да ни чете рими!
...колко красив може да бъде езика,
когато е написан от поет.
Нямам търпение да се видим следващата седмица. И помнете!
Не се обезсърчавайте!
Ще видите!
Някоя сутрин ще се събудите и ще разберете, че сте сънували на английски!
Извинете? Кой е написал стихотворението?
Дикенс.
- Емили Дикенс. - Благодаря.
Добре ли сте, госпожице Завитовска?
Да.
Благодаря ви. Аз съм много добре. Аз съм малко уморена.
Забелязах, че напоследък изглеждате...
Ами... деликатно.
- Дано не се бъркам в личния ви живот. - Не, не! Аз...
Бихте ли ми помогнал?
Благодаря.
Благодаря ви за...
загрижеността.
Довиждане!
Извинете, сър? Бихте ли ми казали...
Къде може да е записано това в каталога...
за...
американските поети на 19 век?
Емили Дикенс, ако обичате? - В стаята с каталозите вляво.
Но няма да намерите подобно нещо.
Няма да намеря това записано?
Защо няма да... намеря това?
Чарлз Дикенс е английски писател.
Няма американски поет на име Дикенс.
Съжалявам. Но това е със сигурност американски поет.
- Емили Дикенс. - Слушайте!
- Д-И... - Казах ви!
Няма такъв човек. Да ви нарисувам ли картинка?
Казвам ви, чувате ли ме? - Добре.
Всичко е наред. Всичко е наред.
Просто си полежете.
Нека докторът се погрижи за всичко.
Толкова сте красива!
Да! Как успяхте да станете толкова красива?
Мисля, че...
Мисля, че ще умра.
Не, не, не...
Не, пулсът ви...
Пулсът ви е добре. Стабилен е.
Ще доживеете до 100.
Защо съм толкова уморена?
Докторът смята, че трябва да придадем малко цвят
на хубавата ви бяла кожа.
Ще ви заведа при брат ми.
Той е най-добрият лекар наоколо!
- Нека, искам вие... - Мислехте си, че аз съм лекар?
Не, аз съм биолог.
- Добре ли се храните напоследък? - Да! О, да.
От шест месеца съм тук, в Съединените Щати,
и се храня повече добре от когато и да е.
Може толкова време ви е липсвало желязо, че никога да не си наваксате.
Вижте, сега ще си вървя.
Може ли да дойда по-късно? Не, не ми отговаряйте. Ще дойда.
Става ли?
Става!
- Откога си тук? - Достатъчно, че да започна вечерята.
Изглеждаш доста по-добре.
Какво си направил?
Много е хубаво.
Има телешки дроб
по венециански и специален сос
с много желязо.
И праз... с много желязо.
И плюс това ще подобри тембъра на гласа ви.
Знаеш ли, Нерон всеки ден е ядял праз,
заради гласа си. - Това не го знаех.
За да може да си тананика, докато Сенека се дави, а кръвта му шурти.
- Нека ви помогна. - Не, не бива да се уморявате.
Мадам ще опита ли виното?
"Шато Марго от
1937"?
Леле!
Специален ден...
и специално вино.
Знаеш ли, когато...
Когато живееш добре...
като светец, и когато умреш,
в рая би трябвало да пиеш от това.
Томас Улф!
На полски е!
О, Боже! Как звучи Улф на полски?
Камък, лист, тайна врата.
От камък...
- Вратата. - Вратата.
- От всички забравени лица. - Забравени лица.
Боже! За първи път
чувам някой да чете Томас Улф на глас на полски.
А аз за пръв път го чувам на английски.
Ако те беше чул как го четеш на полски,
щеше да го напише на полски. - Не смятам.
Напротив! Напротив!
Ти си била в... концентрационен лагер?
Да, но аз...
не мога да говоря за това. - Съжалявам.
Имам навика да си пъхам носа където не ми е работа.
Аз...
искам да те познавам по-добре.
Да ти бъда близък.
Емили Дикенсън?
Жената?
О, не!
"Собственост на Нейтън Лондоу"
- Това си ти? - Да, аз съм.
- Твоя ли е книгата? - Не, твоя е.
Благодаря ти!
Благодаря.
"Просторно леглото
в преклон направи.
Там съдния ден ще дочакаш -
блестяща и млада.
Нека равно е то,
а възглавката - кръгла;
и не ще го стъписа
на изгрева жълтата глъч."
Нейтън, моят нов приятел,
ме запозна с, както изглеждаше, отговорът на моят несекващ,
унищожителен нагон.
Преди да отида на психоаналитик, бях фригидна.
Представяш ли си? Сега си мисля само за секс!
Вилхем Райк ме направи нимфоманка.
Сексът е в главата!
Дори от името й настръхвам.
Лесли Лапидс.
Отворено е, влез!
Здравей!
- Леле, изглеждаш супер! - Благодаря.
- Какво искаш за пиене? - Ами...
Не знам, момент да помисля...
- Червено вино. - О, Боже!
Чукане!
Страхотно чукане!
Чакай! Нека си звъни!
Здрасти, мамо!
Добре, добре. Нали ти казах, че ще се оправя.
Да, много. Сега ще видя дали цветята са поляти
и дали кучето е нахранено. О, мамо!
Да, татко! Малката ти принцеска ще се оправи.
Добре, чао!
Няма да ги има за уикенда, а прислужницата е болна.
И се тревожат как ще оцелея през уикенда
сама в апартамента. Затова напълниха хладилника, сложиха ключалки навсякъде
и кой знае какво още!
Тогава осъзнах, че с Лесли ще сме самички.
Нещо в мен преля.
Преля и се превърна в поток, течащ по чистия килим
потече навън по улица Пиерпо...
и се вля във реката от плътски желания на Бруклин.
Лесли. Цял уикенд само двамата.
Чел ли си "Любовникът на лейди Чатърли" на Дейвид Хърбърт Лорънс?
Не.
Той знае!
Знае толкова много за чукането.
Казва, че...
Казва, че когато се чукаш, отиваш при Богове на Злото.
Стинго, сериозно говоря.
Като се чукаш, отиваш при Боговете на Злото.
Ами да отидем при тях!
Какво има?
Не разбираш...
не мога да стигна докрай!
Стигнах до един етап в психоанализите ми.
Преди етапа с произнасянето, не можех да казвам...
никоя от тези думички.
Тези, шест-буквени англо-саксонски думички, които всеки би трябвало да може да казва.
Сега вече мога да го произнасям.
Лесли може да казва "чукане", но не може да го прави!
Нейтън? Толкова се радвам, че...
Да, малкият Стинго.
- Стинго? - Да?
Искаш ли да се качиш за по чашка?
Разбира се.
Когато Нейтън прави нещо, губи представа за времето...
Стинго, изглеждаш страхотно. Облякъл си лайненото сако.
Лененото само.
А, да! Правилно, "Лененото сако".
Много ми харесва тук.
Радвам се, че не можеш да спиш.
Ударил си си устата? Говориш странно.
Прехапах си езика.
- Да ти донеса ли нещо? - Не, не, няма нужда.
Трябва просто да не го пипам.
Разместила си всички мебели?
Да, харесва ли ти? Правя го, когато не мога да заспя.
Харесва ми, защото не трябва да...
Не трябва да мислиш за нищо.
- Ами тогава ще го пробвам. - О, не!
Стинго, не трябва да си разместваш мебелите.
- Можеш да местиш планини. - Дори не мога да си мърдам езика.
Може да си го движил прекалено много.
Защо всички жени не са като теб?
По-добре благодари, че не са. Виждам, в живота ти има много жени.
Много красиви жени,
които те обожават и правят любов с теб.
Понякога...
ми се струва, че винаги ще бъда сам.
О, Стинго... Не съм честна спрямо теб.
Смятам, че Стинго е много млад талантлив американец.
Няма истински проблеми, но...
Не знаеш дали съм талантлив.
Никога не си чела нищо, написано от мен.
Не ти питам за работата ти
и за какво става въпрос, защото знам, че писателите
предпочитат да не се шуми около работата им.
За едно момче е.
12-годишно момче...
- И... - Автобиографично ли е?
Донякъде.
Говори се за годината, когато майка му умира...
Не знаех, че майка ти е починала.
- Когато бях на 12. - Много ли я обичаше?
Не достатъчно.
- Какво искаш да кажеш: "Не достатъчно"? - Искам да кажа: "Не достатъчно".
И това е лошото...
Надживяваме онези, които обичаме, имам предвид...
Вината. - Баща ти?
Баща ми, майка ми, съпругът ми.
Била си женена?
Да, бях.
Бях много млада. Бях женена за...
ученик на баща ми.
Асистент в университета.
Баща ти е пишел статии за нацистите?
Сигурно си е имал проблеми.
Един ден бях на литургия и...
те имаха...
аз имах...
предчувствие и...
имах малко пари и...
избягах от църквата и отидох в университета
и видях, че вратата е заключена и...
имаше много, много германци...
и видях професорите. Бяха натоварени в камион,
част от брезента се беше помръднал
и аз видях лицето на баща си и лицето на съпруга си.
И...
Аз гледах...
Но германците го дръпнаха и...
Никога повече не ги видях.
Отведоха ги в Сасемхоузен и на следващият ден ги застреляха.
- А майка ти? - Майка ми...
Майка ми се разболя от...
т-т-туберкулоза. Туберкулоза и...
Тя е много болна, разбираш ли? Умира. Но аз нищо не мога да направя.
Мислех, че, ако дам месо на майка ми,
ще укрепне, затова отидох в провинцията и...
селяните... те продаваха... шунка.
Та купих я на черния пазар и...
я занесох обратно. Но е забранено и всичкото месо отива за германците.
Ако те хванат...
Скрих го под полата си във влака.
Преструвах се на бременна.
Толкова ме беше страх!
Треперех. И тогава германецът,
който стоеше пред влака, ме видя.
И аз си стоях, той дойде до мен,
взе шунката под полата ми и...
Изпратиха ме в Аушвиц.
Изпратили са те в Аушвиц, защото си откраднала шунка?
Не, изпратиха ме, защото видяха, че се страхувам.
Знаеш какво значи? - Да.
Опитала си се да се самоубиеш в Аушвиц.
Не, това беше после.
След това бях в...
- След освобождението. - След като си била на сигурно място?
Да, сигурно...
Бях на сигурно място, в Швеция. Бях в бежанските лагери.
Там не беше зле. Опитват се да ти помогнат.
Опитват се, но...
Знаех, че...
Христос беше отвърнал лице от мен...
Само Исус, когото вече не го е грижа за мен, може да
убие хората, които обичам,
а мен да остави жива
с този срам! О, Боже! Отидох в онази църква,
взех чашата
и прерязах китката си.
Но, разбира се, не умрях!
Разбира се, че не.
Стинго...
Има толкова неща, които не разбираш.
Има толкова неща, за които не мога...
за които не мога да ти кажа.
Довери ми се.
Просто ми се довери.
О, Боже! Ето го Нейтън!
Нейтън!
- Софи! - Астрид?
Тази седмица съм нощна смяна в Бруклинската Болница.
Пациент ми е онази жена, по-гадна и от майка ми!
Е, лека нощ Астрид! Лягам си!
Това беше Астрид.
Ще оставя вратата отворена, когато се върне, ще го чуем.
Още едно питие?
- Бутилката е празна. - Ами...
Знам къде Нейтън държи друга бутилка.
Внимавай, тъмно е..
О, Боже!
Ще си по-спокойна, ако просто му се обадим в лабораторията.
Не може. Той не обича да му се обаждам.
Нали се сещаш, на работа.
Но всъщност...
Обадих се преди час!
Но нямаше сигнал.
Сигурно нещо е станало с телефона.
Да, сигурно.
Убедена съм. Понякога, когато не може да спи,
излиза и обикаля града.
Ходи по кварталите...
Е, не знам къде ходи, но... Веднъж се прибра с
посинено око и цялата му челюст беше подута.
Мислех, че е счупена.
Може да се нарани.
Не знам къде е, но смятам, че трябва да се обадим на полицията.
- Сега. - По-добре да изчакаме два часа.
Почакай докато централата се оправи.
Тогава ще му се обадим.
Телефонистката сигурно е заспала.
Да, сигурно е заспала.
- Убеден съм. - Мисля, че си прав.
Виж, фашистки буквар.
Ей там трябва да има всичко за нацистите.
Той е обсебен от нацистите, които бягат от правосъдието.
Мислиш ли, че това е започнало след като сте се срещнали?
Виж, знам, че не трябваше да му казвам за това място, но
какво можех да направя? Знам, че вината не е моя, затова, че той...
Разбирам. В крайна сметка той е евреин.
Да, но не мислиш ли, че и аз съм ядосана?
Че тези ужасни нацисти оставиха баща ми...
Толкова добър човек, опитващ се да помогне на евреите, е убит!
Не смяташ ли, че и аз съм ядосана? Но ти не разбираш Нейтън.
Не го...
...познаваш. Знаеш ли на какво е способен?
- Понякога си мисля... - Какво си мислиш?
- О, Нейтън!
- Добре ли си? - Да. Ами вие двамата?
Знаеш ли колко се уплаших?
Толкова съм глупава!
Толкова се уплаших, че нещо ти се е случило.
Можех да ти се обадя, но не исках да те будя.
Правим нещо много важно в работата. Много важно!
Чудесно, Нейтън!
Да, чудесно.
Но ти си бил тук...
със Софи.
Стинго... Той... Стинго се върна след срещата си!
Чух вратата и си помислих, че си ти.
Изтичах, обаче...
Както и да е. Викнах го и го поканих за едно питие.
Защото се притеснявах, а той е толкова добър приятел...
и остана да ми прави компания.
Сега вече видя моята "светая светих".
Сега знаеш всички тъмни тайни на Нейтън.
Едва ли.
Избиха 6 милиона евреи,
а никой нищо не направи!
Харесва ли ти Купонът с линчуването, южняко?
Мисля, че има на какво да ме научиш.
Аз ще тръгвам.
Стинго, чакай. Стинго е най-добрият ни приятел, защо се държиш така?
Той е най-добрият ни приятел. Можем само да му благодарим. Изслушай ме.
Бях уплашена Не знаех какво да правя.
Това е истината.
Извинявай, приятел. Съжалявам.
Разбира се, че Софи е права.
Трябва да ми е станало нещо заради работата.
- Занимаваме се с нещо голямо. - Знам, скъпи.
Аз съм поредният луд учен.
Тръгвам.
До утре!
Благодаря.
- Благодаря ти, че се грижиш за Софи. - Няма проблем.
- О, Нейтън! - Съжалявам.
Вече ти казах - съжалявам!
Скъпа, върнах се!
- Добре. - Добре ли си?
- Сигурен? - Да.
На Юг не хващате ли разни неща?
- Как е? - Добре. Какво става?
Мисли бързо!
Дойде и всичко развали.
Нали знаеш, Йета винаги дава
най-доброто в Бруклин.
Мамка му!
Софи сигурно си дремва след работа.
Вече не може да спи. Не и след войната. Как е?
- Добре, благодаря. - Я да видя.
- Не! - Хайде, де!
Няма да се меся, няма да коментирам, дори няма да...
Виж, това няма да го показвам на никого!
Аз не съм който и да е. Аз съм ти приятел. На Юг нямате ли си такива?
"Приятел" е човек, свързан с друг. Човек, който те обича и е привързан към теб.
Човек, който те подкрепя. - Когато започнах, се заклех,
че няма да го покажа на никого, не и преди да е готово.
Чак тогава ще го покажа. - Ами...
Добре. Страх те е, че някой няма да го хареса.
Ужасен си. Толкова те е страх, че...
Добре, добре!
- Това ще ти даде най-обща представа. - О, Боже!
- Ами страницата в пишещата машина? - Не, това е...
Нейтън! Престани!
Добре.
Стинго, какво толкова може да се случи?
Може да разбера, че не можеш да пишеш!
- Чао! Мамка му! - Нейтън, върни се!
Ще ти го върна, приятел!
Хубаво! Хубаво!
Стинго, секунда!
Чакай! Нейтън ми заръча да те заведа на кино.
Направи ме твой пазач, докато не го прочете.
Сега не можеш да се нараниш!
- Нейтън сигурно вече е свършил. - Да.
- Хайде, да видим. - Предпочитам да почакам тук.
- Не, хайде, де! - Ако има нещо да ми каже,
го прати долу, при мен. - Не ставай глупав!
Браво!
На този мост, на който
толкова много американски писатели са стояли и посягали за думи,
всички те - гласът на Америка,
гледайки към земята, която им даде Уитман.
От Изтока той сънува бъдещето на своята страна, писа
по времето, когато
писаха и Томас Улф и Харт Крейн.
Ние приветстваме Стинго в пантеона на Боговете.
Неговите думи са всичко, което знаем за безсмъртието
За Стинго!
Как съм могъл да не се увлека безнадеждно по такъв
щедър наставник, разкриващ нови хоризонти?
Нейтън беше ужасно чаровен.
Софи!
Къде си?
Стинго! - Нейтън!
- Направихме го! - Какво? Какво сте направили?
Нейтън!
Помниш ли когато ти казах, че ще открием нещо важно? Днес успяхме!
Какво? Какво, какво?
Не мога да ви кажа. Ще разберете довечера.
- Не, какво значение имат няколко часа? - Не, не мога да ви кажа!
Скоро целият свят ще знае...
Едно от най-важните медицински открития на всички времена!
Не мога да ви кажа.
Става въпрос за Стокхолм. Догодина, ние тримата.
Става въпрос за шибаната Нобелова награда!
- Леле! - Съжалявам, първо трябва да стигна дотам.
Чакайте! Нося ви по нещо.
О, Нейтън, какво е?
- Един за теб. - Какво е?
- Тези са с това. - О, Боже!
- О, Нейтън, колко хубава рокля! - Харесва ли ти?
Пробвай я! Хайде, облечи я!
- О, Нейтън! - Хайде!
Пробвай я! Моля те, искам да я видя.
- Няма да стане! - Искам да видя как ти стои!
Дръж.
- Няма връхна част. - Ти си върха.
Нейтън, много е хубава!
- Трябва да се връщам в лабораторията. - Защо не останеш при нас?
- Довечера ще празнуваме. - Погледни!
Не мога. Трябва да се връщам на работа.
Довечера ще празнуваме. Увери се, че Софи ще се върне вкъщи.
- Облечи тези дрехи довечера. - Ооо, обувките!
Довечера! Довечера ще ги видя.
О, миличък, толкова се гордея с теб!
Довечера!
Ти ми даде идеята да го купя.
- Май е като моя. - Много хубав часовник, нали?
Доктор Катс, шефът ми, и жена му...
Нейното семейство се занимава с бижута, та той ме заведе там,
за да го гравираме. - Отваря се отгоре, точно като моя!
Какво? Е, не го пипай така!
- Ще оставиш пръсти навсякъде. - Нейтън няма да разбере.
- Мислиш ли, че ще му хареса? - О, разбира се!
Много ще се зарадва.
Знаеш ли, струва...
много пари. Повече отколкото мога да си позволя.
На кого му пука?
Днес парите не са най-важното!
Донеси шампанското!
Ще дойде... Вземи го!
- Ето! - Шампанското е отзад.
В магазина не можах да се сетя кое е любимото на Нейтън.
- А какво взе? - Момчето от магазина каза, че...
...абе нещо "Роза". Каза, че е хубаво.
- Изненада! - Изненада!
Такова ли обичаш? Не бях сигурен.
Стинго ти е купил шампанско.
Колко мило!
Много е хубава. Виж се само!
- Да, харесва ли ти? - Много ти отива.
Това още повече ще ти отива.
- Какво? - Казвал ли съм ти,
че единственото, което искам от теб,
е да си ми вярна?
И не ти ли казах, че, ако някога си била с онзи Катс,
дори по работа, и ако отидеш някъде с този долен
измамник, ще те потроша от бой?
- Да, но... - Днес следобед той те докара.
Прекарала си целия следобед с него!
Или е по-добре да кажа, че цял следобед сте се чукали?
- Нейтън! - Облече ли си новата рокля заради него?
За да може да я съблечеш в евтина хотелска стая?
Изпъна ли ти гръбнака в красива права линия...
Докато те чукаше? Обзалагам се, че го е направил доста пъти.
Чакай, Нейтън!
Откъде знаеш, че я докарал, да не си я следил?
Откъде знаеш, че я е докарал?
Според мен ще се почувстваш като идиот, когато разбереш причината.
О, моля те, недей!
Бебето от Юга защитава курвата от Полша!
Май нашето празненство ще се окаже по-досадно, отколкото очаквах.
- Мисля, че е по-добре да си вървиш. - Няма да те оставя сама с него!
- Не разбираш... - Няма нужда да търпиш това!
Да забравим всичко!
Да го зарежем! Да празнуваме! И знаеш ли защо?
Тук сме, за да пием за теб! Но защо всъщност?
- Прав си. Много съжалявам. - Добре.
Не знам какво ми стана. И сега...
За най-добрия приятел
и най-доброто момиче! - Така...
Все пак виж какво ти купих.
Беше опаковано, но...
Хубаво е. Много хубаво!
- Харесва ли ти? - Дали ми харесва? Обожавам го!
Нали? Като този на Стинго е.
Така ли?
- Гравиран е. - Чудесно. Просто чудесно.
Вдигам тост в чест на
моята раздяла...
с вас, мръсници.
Раздяла с теб,
хитрата пачавра на хиропрактиците от Кингс Каунти...
и с теб, утайката на Юга!
Не можа да ме заблудиш, Стинго.
Откакто милостиво ми позволи да прочета южняшкия ти пиянски опус
за юношеските ти години на самосъжаление
за клетата ти мъртва майка. - Стига, Нейтън!
Както и да е. Ако погледнем оптимистично,
може да си на крачка от съвсем нова форма...
"Комиксът от Юга"!
- И сега, мила... - Стин...
Искам да ти задам един въпрос, който ме мъчи от толкова дълго.
Тогава може би ще ми обясниш нещо.
Причината, поради която си тук...
Чакай!
Да се разхождаш по улиците...
с този съблазнителен парфюм...
да пийваш плодово вино не с един...
а с двама, с двама, дами и господа...
двама хиропрактици!
Накратко, възползваш се от ситуацията...
чакаш слънцето да те огрее...
докато в Аушвиц духовете на милиони мъртъвци,
все още чакат отговор. - Не!
Кажи ми...
Кажи ми, Софи. Същият анти-семитизъм...
с който Полша придоби световно признание...
кажи ми, че този подобен анти-семитистизъм направлява съдбата ти
защитавал те по начин, така че да останеш...
измежду шепата хора, които са оживели... докато милиони са загинали?
Кажи, кажи защо.
Искам обяснение!
Кажи защо...
Добрият стар номер 11379...
Кажи...
Какво правиш в света на живите?
Какви прекрасни трикове и хитрости
има в главата ти, че да ти позволяват да дишаш
свежият полски въздух?
Колко души в Аушвиц бавно са се задушавали...
с газ! - Не!
- Обясни! - Стига!
Обясни!
- Остави я на мира! - Махай се!
Махай се!
Стой далеч! Не се меси!
Стой далеч! Махай се!
Излизам от къщата - те са тук. Връщам се - две празни стаи.
Няма Нейтън, няма Софи, последно са ги видели как я качва в такси,
а самият той бяга в обратната посока. Не мога да ти опиша колко е трудно...
- Доктор Блексток ли е? - Да.
Аз съм приятел на Софи Завитовска, може да сте чувал за мен - Стинго.
О, писателят! Тя много се гордее с вас!
- Опитвам се да я намеря. - Вие не живеехте ли в една къща?
Премести се снощи.
Тя ме потърси тази сутрин, не беше добре. Притесних се за нея.
Тя е мъжко момиче. - Знаете ли къде мога да я намеря?
Ами приятелят й?
Мисля, че вече не са заедно.
Може да е при някоя приятелка.
Не познавам приятелите й.
Има една полякиня, която работи при един професор от Бруклинския колеж.
Спомням си как се казва! Соня Уаженска.
Тук има ли жена на име Соня Уаженска?
Съжалявам, върна се в Полша преди шест месеца.
Но мога да ви дам адреса й, ако искате.
Благодаря. Познавате ли приятелката й Софи Завитовска?
Да.
Само веднъж дойде да види Соня.
Познах я, защото едно време бях в университета в Краков.
Тя е дъщеря за професор Бегонски.
Студент ли му бяхте?
Веднъж чух негова лекция. Това ми стига.
Бил е известен с ненавистта си към нацистите.
Той беше луд по нацистите.
Според мен защото мразят евреите толкова, колкото и самият той.
Нацистите го убиха.
Един ден дойдоха и "разчистиха" всички учени.
Без въобще да взимат под внимание политическите им възгледи.
Мисля, че бъркате човека.
Ще ви покажа, вижте...
Збигнев Бигански...
Ето, Бигански,
професор по право в университета в Краков
от 1919 до 1939 година,
известен с анти-семитските си убеждения.
Провъзгласител на заповедта за създаване на пансиони за гетото...
която направи незаконно еврейските студенти...
да сядат на една и съща скамейка като поляците.
И така...
Казах на Йета, че напускам.
Преди няколко седмици бях получил писмо от баща ми.
Той беше наследил малка ферма, и знаейки, че съм свършил парите,
ми предлагаше да се върна на Юг и да се издържам от нея.
Не можех да остана в Бруклин.
Ехо?
Ееехо?
Софи? Ти се върна!
О, да! Здрасти, Йета!
Върнах се за вещите си.
Да знаеш нещо за Нейтън? - Нищичко.
Той дойде тази сутрин за вещите си.
Добре.
Стинго?
Да.
Съжалявам за случилото се снощи.
Но искам да знаеш, че Нейтън
не мисли онова за книгата ти.
Това го знаеш, нали?
Знам, че той наистина харесва това, което пишеш.
Но това вече няма значение.
Но...
ние още сме приятели.
Аз си заминавам. Отивам си вкъщи.
Там ще пиша по-добре.
Ние те прогонихме.
Това няма нищо общо с теб.
Днес говорих с доктор Блаксток.
О, Стинго! Мен ли търси?
Бих ти оставила бележка къде съм отишла,
но не се сетих. Съжалявам.
Съжалявам, че съм те притеснила.
Мислех си, че Соня, твоята приятелка, може да знае къде си.
Соня? Соня Уаженска? Но тя се върна в Полша.
Знам.
Отидох в Бруклинксия колеж.
Тя работеше за един професор там.
Да.
Мисля, че си го виждала веднъж.
Той е познавал баща ти.
Да, баща ми...
Той е чул една негова лекция
в университета в Краков, където е преподавал баща ти.
Разказал ти е за баща ми?
Софи, защо ме излъга?
Излъгах те, знаеш ли защо?
Страхувах се...
Страхувах се, че ще остана сама.
И така...
Довиждане, приятелю!
Софи, искам да разбера...
Искам да узная истината.
Истината?
Така няма да ти е по-лесно да разбереш.
Може да си мислиш, че, ако узнаеш истината за мен,
ще ме разбереш и така по-лесно ще ми простиш всичко.
Всичките ми лъжи.
Обещавам ти, че никога няма да те оставя.
Никога не го обещавай!
Никой, никой никога не трябва да го обещава!
Истината? Дори самата аз не знам каква е тя.
След всичките лъжи...
Баща ми...
Как мога да обясня колко много обичах баща си?
Баща ми вярваше, че е възможно хората да станат перфектни.
Всяка нощ се моля на Бог
да ми прости, че винаги разочаровах баща си.
Моля му се
да отдаде заслуженото на този добър човек.
Бях пораснала.
Бях станала възрастна. Бях омъжена,
когато осъзнах, че мразех баща си от цялото си сърце.
Беше зимата на 1938.
Баща ми цели седмици работеше над речта, която наричаше
"Проблем на полските евреи".
Обикновено пишех на пишещата машина речите
и не гледах думите, значението им, но
този път попаднах на дума, която не бях чувала преди това.
"Решението на проблема на полските евреи", заключваше той,
е "vernichtung. "
Изтребване.
Онзи следобед не исках да ходя в гетото,
но нещо ме накара да го направя.
Не знам колко време стоях там,
гледах хората, които баща ми беше осъдил на смърт.
Всички тези мъже, жени и деца, щяха да бъдат "vernichtung".
Изтребване.
Изведнъж се сетих, че баща ми чака речта си
и забързах към къщи, за да я допиша,
но в бързането и припряността ми да я довърша,
направих толкова грешки и...
Изтичах с речта до университета и баща ми нямаше време да
я провери преди да я прочете.
И той застана пред всички тези хора,
прочете речта си и направи онези грешки
и видях колко много се ядоса.
Когато свърши, дойде при мен,
разбира се, аз бях със съпруга си.
И пред него и всички колеги каза:
"Зоша,
ти си глупачка."
Глупачка.
Нямах куража да му кажа: "Да, ами евреите?"
Евреите, но...
След този случай никога повече не ми се довери.
Нито съпругът ми.
После във Варшава
имах любовник,
той беше много, много добър с мен.
Софи, трябва да ни помогнеш.
Престани да я измъчваш.
Джоузеф живееше с полу-сестра си Уанда.
Тя беше лидер на Съпротивата.
Софи!
Какво е това?
Снимка на деца, отхвърлени от програмата за германизация:
програмата "Лебенсборн".
Това са деца,
отнети от полските си родители
за които в началото се смяташе,
че имат черти на Арийската раса.
Щяха да ги водят в Германия
и да ги направят германци.
Но по едно време беше решено,
че са напълно негодни.
Негодни!
Затова бяха оставени...
на разположение.
От теб искаме да преведеш няколко документа, откраднати от Гестапо.
Не мога.
Не мога да застраша живота на децата си.
Твоите деца може да са следващите.
Не, не, не! Не искам да се забърквам!
Две седмици по-късно
Гестапо уби Йосиф.
Прерязаха му гърлото.
Имаха смелостта.
О, Боже, имаха смелостта!
Не дълго след като убиха Йосиф,
бях арестувана.
Аз и децата ми бяхме изпратени в Аушвиц.
Когато влакът пристигна в Аушвиц,
германците решиха
кой ще живее и кой ще умре.
Ян, малкото ми момче...
Ян, малкото ми момче, беше изпратено в "Kinderlogg",
което беше детски лагер.
А Ева, момичето ми, беше изпратено в крематориум 2.
Тя беше "изтребена".
Благодарение на перфектният ми немски
и уменията ми на секретарка
и на нещата, на които ме беше научил баща ми...
толкова добре.
Започнах да работя
за Рудолф Хьос,
началник на Аушвиц.
Деня, в който ме взеха на работа при Хьос,
се наложи да мина през блок 25.
Там водеха затворниците,
които щяха да "изтребят".
Караха ги да стоят прави, понякога с дни.
Бяха голи и нямаха вода.
Ръцете им бяха протегнати през решетките
и хората плачеха и се молеха.
Тази жена ще бъде...
секретарка на Хьос.
Заведи я долу и се увери, че се е изкъпала грижливо.
Дай ми дрехите си!
Душът е тук.
Използвай този дезинфекциращ сапун.
Изгаря кожата и смърди.
Но трябва да го използваш, защото тя има чувствителен нос.
Обувки!
Остави обувките си тук.
Моля те, не ми ги взимай. Подарък са от баща ми.
Боже, как си ги крила в лагера?
Криех ги. Моля те...
Ако тя ги види, ще ти ги вземе.
Ще ги изчистя. Моля те, те са всичко, което имам.
Е, добре!
Благодаря.
Не се страхувай!
Казаха ми, че можеш да ни помогнеш.
Можеш ли да помогнеш на Съпротивата?
Но какво мога да направя аз?
Еми Хьос има радио. Стаята й е под офиса на баща й,
където ти ще работиш. Ако вземеш радиото,
го донеси долу. Аз мога да го изнеса.
Да, да. Давам ти радиото,
ти го изнасяш, а мен ме убиват, защото съм го откраднала.
Затова трябва да накараш Хьос да ти се довери.
Но как?
Той е мъж... а ти си жена...
Разбира се!
Плешив, гладен, вонящ на антибактериални препарати.
Възхитително!
Не си права. Ти приличаш на германка.
Говориш немски перфектно. Ще работите само двамата.
А той е толкова нещастен мъж.
- Тогава направи нещо за мен. - Какво?
Намери сина ми.
Казва се Ян. В детския лагер е.
Какво искаш да знаеш?
Дали... дали е...
- Дали е жив, така ли? - Да.
Разбирам.
Хьос може да уреди да го освободят.
Направих любимия кекс на Химлер.
Това е новата...
секретарка от Лагера.
Заведи я в офиса.
Химлер не може да остане за вечеря.
Мислиш ли, че е преднамерено?
Защо преднамерено?
Казаха, че бягствата и закъснението със сградата са го разстроили.
Стига!
Представи си, тъпият пазач пуснал новото момиче в кухнята
без да я дезинфекцира. В кухнята!
Казвам, че децата... - Те са напълно здрави!
Това е защото тук добре ги хранят.
Какво ще стане, ако избягаме?
Трябва да се жертват като другите германчета.
Добре изглеждаш.
Едва пих
след като си тръгнах.
Представяш ли си?
Баща ми ме попита какво лекарство
взимам тук.
Какво да му кажа?
Върша Божа работа.
Решавам кой да живее и кой да умре.
Това не е ли Божа работа?
Ти си твърде млад, за да си спомняш
какво причиниха на Германия след пораженията.
Не можем да си позволим да бъдем мили, ако искаме да оцелеем.
В детския лагер има епидемия.
Каквото и да правим, те измират като мухи.
Не можем да си позволим да бъдем чувствителни.
...и накрая чертата на характера,
характерна за всички хора, идващи от южен климат,
откровената глупост
Бързо ли говоря?
Не, командире.
Извинете.
Съжалявам че те безпокоя,
но си мислех, че можеш да отидеш в Берлин,
и да обясниш на Химлер колко несправедлива е заповедта му,
може да си промени мнението.
Няма обжалване! Местят ни и толкова.
Бързо, дай ми таблетките!
- Да повикам ли лекар? - Тихо!
Нетърпимо е!
Сега е по-добре.
Този Ергоматин е вълшебен!
Радвам се, командире.
Седни.
Как се озова тук?
Малко затворници имат късмета да си намерят такава работа.
Сигурно
е съдба.
Съдбата ме срещна с вас,
защото знаех, че само вие ще разберете.
Какво да разбера?
Че има грешка.
Може ли да ви покажа нещо?
Това е един от най-старите полски документи,
предлагащ "последно решение" на проблема с Евреите.
Помагах на баща си да го напише.
Може би вие ще разберете колко несправедливо съм затворена.
Значи, твърдиш, че си невинна.
Господине, признавам вината за постъпката,
заради което ме изпратиха тук.
Искам само тази постъпка да бъде сравнена с моето досие...
не само като полски симпатизант на националсоциализма...
но и като активен участник в кампанията за свещена война срещу евреите.
Брошурата в ръката ви, комадире, потвърждава думите ми.
Умолявам ви. Вие имате силата да ме помилвате и да ме освободите.
Моля ви...
Забравяш, че си полякиня, тоест враг на Райха...
и винаги ще си бъдеш такава,
дори да не си извършила престъпление.
Флиртуваш безсрамно с мен!
Трудно е да се повярва, че си полякиня...
заради перфектния ти немски и начина, по който изглеждаш...
светлата кожа и структурата на лицето.
Тъпичка арийка.
Ти си необикновено привлекателна жена.
Има нещо в определени арийски жени...
чиста и искряща красота.
Светла кожа...
светла коса...
Това ме кара
да боготворя тази красота.
Извинете, сър! Въпрос от Фрау Хьос, сър!
Детето се възстанови след грипа и госпожата искаше да знаете,
дали според вас е достатъчно добре, за да отиде на матине
или трябва първо да се консултира с доктор Шмид?
Ако Фрау Хьос прецени, че е достатъчно добре да отиде на матине,
тогава предполагам, че тя е достатъчно добре, за да отиде на матине!
Връзката с теб е голям риск.
Бих поел риска, ако не напусках.
Но трябва да тръгвам. Ти също.
Изпращам те обратно в блок 3. Утре си тръгваш.
Командире, знам, че не мога да искам много за себе си,
а също и че вие трябва да спазвате правилата.
Но ви моля за една услуга преди да ме върнете.
Малкият ми син е в лагера. Казва се Ян.
Ян Завитовски. На 10 години е.
Притеснявам се за здравето му.
Моля ви да го освободите.
Той е болнав. И е толкова млад.
Моля ви...
Ако съм ви впечатлила с присъствието си, дори мъничко,
ви моля да го направите заради мен!
Не да освободите мен, а малкото ми момче. Моля ви.
Мислиш, че заради теб бих нарушил закона,
само защото съм показал малко привързаност. Това е отвратително!
Има легален начин! Програмата "Лебенсборн".
Той е идеалният кандидат!
Можете да преместите момчето ми от лагера в програмата "Лебенсборн".
Изпратете го на Райха, за да го направят добър германец.
Той е рус и прилича на германец...
И говори немски перфектно, също като мен.
Не разбирате ли, че Ян, малкото ми момче,
е идеален за програмата "Лебенсборн"?
Утре ще доведат сина ти.
Ще го видиш и... после ще уредя...
да го преместят от лагера.
Нямаш работа в тази стая!
Съжалявам, госпожице. Аз само...
Дойде, за да откраднеш радиото. Тъкмо щеше да го вземеш.
Ще кажа на баща си.
Той ще те накаже.
Щях само да го разгледам. Кълна се!
Често минавам оттук. Никога не съм виждала радио.
толкова е малко, толкова е изкусно.
Не вярвах, че наистина работи. Аз просто...
Лъжкиня! Искаше да го откраднеш!
Лицето ти те издаде.
Повярвай ми. Нямаше да взема радиото.
Напротив! Струва 70 марки.
Щеше да слушаш музика в мазето. Мръсна полякиня!
Мама казва, че поляците са по-лоши крадци и от циганите.
И че са по-мръсни!
Смърдиш!
Събуди се!
Припадна.
Дишай дълбоко. Свежият въздух ще те посъживи.
Дръж ниско главата си, за да се възстанови циркулирането на кръвта.
Според първата помощ е добре да се зашлевя.
Облегни се на леглото.
Само едно ще кажа: много си хубава.
Майка ми каза, че сигурно си шведка.
Кажи ми, какво е това на роклята ти?
Значката от шампионата по плуване.
Станах шампион. Бях само на 8.
Къде стана това, Еми?
В Дахау. Дахау беше много по-хубаво от Аушвиц.
Имаше страхотен басейн само за деца на офицери.
Ще ти покажа албума си.
Това бебе съм аз.
Тук получавам медала.
Това е басейнът в Дахау.
Тук съм с мама.
Това пак съм аз
с татко.
Събличам се!
Може утре да поплуваме.
Супер, татко!
- Лека нощ, Еми. - Лека нощ, татко.
Бях се провалила с радиото.
Както и с толкова други неща през живота ми.
Но онази нощ
си повтарях:
"Спасих сина си. Спасих сина си.
Утре ще го видя.
И ще се сбогувам с него.
И той ще бъде спасен. "
О, Боже, онази нощ бях толкова щастлива.
Такава надежда!
Но Хьос не си удържа на думата.
Никога не узнах какво се е случило с момчето ми.
И нали разбираш, заради това не исках...
да живея повече.
Докато Нейтън не се появи
и не ме накара да живея заради него.
Живей заради мен, Софи!
Живей заради мен!
О, Боже! Какво сме ти направили?
Внимавай!
Стинго!
Нейтън, остави стола! Не е време за шеги!
Остави стола! - Остави стола!
- Стинго! - Телефонът!
Доктор Ландау е. Братът на Нейтън.
Благодаря.
- Здравейте, аз съм Лари. Братът на Нейтън.
- Да! Лари! - Нейтън ми е говорил за теб.
Знам, че сте приятели. - Той също ми е говорил ми е за вас.
Може ли да се видим?
Разбира се. Само кажете кога и къде.
Брат ми много ви уважава.
Никога не съм срещал по-възхитителен човек от Нейтън.
- Има толкова широки познания. - Прав сте.
Той е убеден, че ще станете
велик писател, нещо, което иска и от мен.
Моля, седнете.
Струва ми се, че той говори за всичко, което мисли.
Казал е на вас със Софи, че е биолог, който се занимава с изследвания.
Във Пфайзър.
Тази работа с биологията
е прикритието на брат ми.
Той няма никакви научни степени. Всичко е фалшифицирано.
Истината е, че той е луд.
- Боже! - Едно от онези състояния, при които
цели седмици, месеци, дори години няма никакви проявления.
Във Пфайзър той работи в библиотеката.
Постоянната синекура му позволява да чете много
без да пречи на никого с неговото изследване
за един от законните биолози.
Едва ли Нейтън ще ми прости, ако разбере, че съм ви казал всичко това.
Той ме накара да се закълна, че никога няма да кажа на Софи.
Тя нищо не знае.
Най-странното е, че той беше идеално дете.
Успяваше във всичко.
Дори учителите обмисляха какво можеше да постигне.
Виждаш ли, той беше дете...
което всеки беше готов да похвали.
когато беше на десет години, ни казаха, че...
детето-гений страда от параноична шизофрения.
Оттогава, единствените училища, на които ходеше бяха...
скъпи психиатрични клиники.
Какво да направя?
Ако стои далеч от дрогата,
може би има шанс.
Дрога? На какво е?
Амфетамин, кокаин.
Не знаехте ли? - Не.
Искам да го шпионирате.
Ако можете да го следите
и да ми се обаждате по телефона от време навреме,
за да знам как е.
Съжалявам, че ви забърквам в това.
Според мен не разбирате.
Много обичам и двамата.
Те са ми приятели.
Добро утро, господин Стинго.
Страхувахме се, че нещо може да ти се е случило.
Мис Софи ме караше да ви търся.
Изглеждате очарователно. - Много ви благодаря.
Та какво искате да правим тази вечер?
Ела, скъпа.
Това беше идея на Нейтън - да те изненадаме с "Южняшка" вечер.
Книгите ти разпалиха желанието ми да науча повече за Юга.
И за пътуването.
Мис Софи и аз обсъждахме възможността да
отидем до твоят обичан Дикси през октомври.
И си мислех, ако ми позволите, мис Софи...
Разбира се.
...че може да направим сватбеното си пътешествие
и ти да ни придружиш не само като най-добър приятел,
а и като кум!
Имам честта...
да поискам твоята ръка.
Да бъда с теб...
от този ден нататък...
докато смъртта ни раздели.
С този пръстен...
се обричам на теб.
Традиция е младоженецът да поради нещо
на кума.
Казах на Нейтън, че се налага да оставиш за малко писането,
за да припечелиш пари, и това силно го натъжи.
Нейтън, не мога да приема това!
Стинго, не ги отказвай!
Не пропилявай таланта си.
Не знам как да ви благодаря.
Бъдеща госпожо Ландау,
окажете ми честта да потанцуваме.
Не е заради Нейтън.
Какво имаш предвид?
Не знаеш ли?
Това е тайна.
Призна ми, че заедно с екипа си
е открил лек за детския паралич.
в къщата ми.
Да беше жив Сол, да види това!
- Колата е готова, госпожо Цимерман. - Слизам.
Какво каза Нейтън, когато те видя?
Не съм го виждал.
Той и Софи си тръгнаха преди няколко часа.
Той каза, че ще те потърси и ще оправи нещата веднъж завинаги
- Чакай, какво? - Просто си ги изпуснал.
Софи му каза, че си въобразява, опитваше се да го успокои,
както прави винаги, като той стане такъв.
Един Господ знае какво му минава през главата.
Казах ти да внимаваш.
Следващият път ще ме слушаш!
Имам си по-приятна работа.
- Знаеш ли къде е той сега? - Не.
- Ало? - Върви в ада!
Нейтън?
- Добре ли си? - О, да! Добре съм.
- Какво ти има на ръката? - Той ми счупи ръката.
Изплаших се и избягах. Той има пистолет, Стинго.
Мисля, че ще го използва.
Не биваше да го оставям там.
Трябва да намерим...
- Нейтън? - Стинго.
Сега слушай какво ще ти кажа. Слушай!
Добре ли е? Нейтън!
- О, Боже! - Нейтън!
Скъпи, ще ми простиш ли?
- Остави телефона, курво! - Знаеш, че те обичам.
Не искам никога повече да говоря с теб!
Нейтън, ние много те обичаме.
Никога не бихме те наранили.
Сега ни кажи къде си.
Върви в ада заради това, че ме предаде
зад гърба ми. Ти, човекът, на когото вярвах и се доверявах.
и на лайнената ти усмивка ден след ден?
Мед ти капеше от устата, когато ми даде да прочета ръкописа.
"О, леле, Нейтън! Много ти благодаря." Когато 15 минути по-рано
щеше да си в леглото с жената, за която щях да се оженя.
Оженя! Оженя!
По-скоро ще умра, отколкото да се оженя за изневеряваща полякиня,
която щеше да ме предаде, като си разтвори краката за шибан южняк!
Ще дойдем да те вземем. Къде си?
Не идвайте. Стойте си там. Аз ще дойда при вас.
- И двамата! - Боже, Нейтън!
Стойте! Знаете ли какво ще ви направя,
лъжливи, отвратителни прасета!
- Ще ви пипна. - О, Боже!
Обадих се в офиса на брат му.
Лари е в Торонто. Ще се опитат да се свържат с него.
Трябваше да остана там.
Може би щях да му помогна.
Никога не е бил толкова зле.
Можеше да ни убие.
Можеше и двамата да ни убие. - Не ми пука дали ще умра.
Страхувам се, че той ще умре без мен.
Благодаря.
Стинго.
Къде отиваме?
Ами, искам да те заведа да видиш красотите във Вашингтон.
Ще минем през Белия дом.
Може да зърнем Хари Труман.
Исках предвид...
Къде отиваме...
всъщност?
Ами, ще те заведа в онази ферма,
за която ти казах, в Южна Вирджиния.
Мисля, че щом се установим там, можем да
отидем до Ричмънд,
за да си купим хубав грамофон и да изберем малко плочи.
Какво искаш да кажеш с "да се установим там"?
Ами...
Много те обичам, Софи.
И...
Искам да се оженя за теб.
Искам да живееш с мен във фермата.
Искам да напиша книгата си, ти да ми помагаш,
да създадем семейство,
защото...
много, много те обичам!
Има ли надежда...
и ти да ме обичаш?
Виж, Стинго, аз съм
прехвърлила трийсетте.
Какво ще правиш със стара полякиня като мен?
Ще се справя!
"Стара полякиня"?
Не говори така. Ти...
За мен ти винаги ще бъдеш
на първо място.
Ами тогава да. Може да отидем. Разбира се.
Може да поживеем там малко и после...
Няма да се женим веднага, после ще го решим.
Софи...
Тук
трябва да сме женени.
Нали знаеш, че на Юг всички са християни?
Ами... не знам... Тоест...
Искам да се оженим скоро, аз те обичам отдавна.
Знам, че ме харесваш.
Нека мине малко време. Просто малко време.
Ще се оправим.
Нали знаеш, че не е само разликата във възрастта?
Между нас двамата, Стинго...
Трябва друга жена да роди децата ти.
Само ти.
Не би било честно спрямо твоите деца да съм им майка.
Софи, това ще бъдат най-щастливите деца на света!
Ще умра от нещо.
Ще ти кажа нещо, което никой друг не знае.
Никой, но искам да пийна нещо.
Първо ми сипи, ако обичаш.
Когато отидохме
в Аушвиц, беше пролет и...
пристигнахме през нощта.
Беше топла вечер. Много беше хубаво!
Мамо, притискаш ме!
Много си красива.
Искам те в леглото си.
Полякиня ли си?
На теб говоря!
И ти ли си мръсна комунистка?
Аз съм полякиня!
Родена съм в Краков. Ние не сме евреи!
Те не са евреи! Чисти са.
Аз съм християнка.
Аз съм вярваща католичка.
Не си комунистка?
Вярваща си.
Да, сър. Вярвам в Христос.
Вярваш в Христос, Спасителя?
Да!
А Той не е ли казал
"Оставете дечицата
да дойдат при Мене"?
Едно от децата ти може да остане при теб.
Моля?
Едно от децата ти може да остане при теб.
Другото - не.
Искате да кажете, че трябва да избирам?
Ти си полякиня, не еврейка.
Давам ти привилегия - правото да избереш!
Не мога да избера! Не мога да избера!
- Тихо. - Не мога да избера!
Избери. Или ще пратя и двамата!
Избери!
Не мога да избера! Не мога!
Ще ги пратя и двамата!
Млъкни! Достатъчно!
Казах ти да млъкнеш. Избери!
Не ме карайте да избирам. Не мога!
- Тогава ще пратя и двамата. - Не мога да избера!
Отведете и двете деца!
Живо!
Вземете момичето!
Вземете бебчето ми!
Вземете момиченцето ми!
И така...
ще отидем в тази ферма.
Но, Стинго, моля те, недей
да говориш за брак
и деца.
Достатъчно е това,
че ще отидем в онази ферма
и ще поживеем там
малко.
Бях на 22, девствен,
и най-после прегръщах
богинята на непрестанните ми фантазии.
Похотта ми беше неизчерпаема.
Похотта на Софи беше едновременно отдаване на плътските наслади,
но и начин да избяга от спомените и скръбта.
И нещо повече - сега разбирам...
Това беше неистов и необуздан опит да отблъсна смъртта.
"Скъпи мой Стинго,
Ти си такъв невероятен любовник. Трябваше да си тръгна,
прости ми, че не се сбогувахме, но трябва да се върна при Нейтън.
Повярвай, ще имаш много прекрасни жени,
които да те направят щастлив във фермата.
Но когато се събудих, се чувствах толкова зле и
бях отчаяна заради Нейтън.
Имам предвид, че се чувствах виновна
мислех за смъртта. Сякаш в кръвта ми
плуваше лед.
Затова... трябва да бъда с Нейтън, каквото и да значи това.
Може да не се видим повече, но...
повярвай ми, познанството ми с теб значи толкова много за мен!
Ти си чудесен любовник, Стинго.
Софи. "
Той работеше във фармацевтична лаборатория.
Според мен оттам имаше цианида.
Намериха го до леглото, нали знаеш?
- Каква лаборатория? - Не съм сигурен.
"Просторно леглото
в преклон направи.
Там...
съдния ден ще дочакам.
Блестяща и млада.
Нека равно е то.
А възглавката - кръгла.
И не ще го стъписа
на изгрева жълтата глъч. "
И така завърши пътешествието ми
в странното място Бруклин.
Освободих яростта и тъгата си по Софи и Нейтън
и всички останали
жестоко убити, предадени и измъчени деца на Земята.
Когато отново можех да виждам,
видях първите лъчи на слънцето да се отразяват в мрачната река.
Не беше денят на Страшния Съд.
Просто сутрин.
Сутрин: блестяща и млада.
Превод: Бистра, doxa, maleus; със специалното съдействие на bnx.